Hej, Stella!
- Stella, skat! - Lad være med at råbe sådan ad mig.
- Hej, Mitch. - Grib.
- Hvad? - Kød.
- Hvor skal du hen, Stanley? - Bowle.
- Må jeg se på? - Kom bare.
Hej, Eunice. Hvordan går det?
Fint.
Bed Steve hente en roastbeef- sandwich til ham, for her er intet.
Hvad var der i pakken?
- Ti stille. - Grib hvad?
Hvad er der galt, skat? Er du faret vild?
De sagde, jeg skulle tage en sporvogn ved navn Desire,
skifte til Cemeteries,
køre seks gader og stå af ved Elysian Fields.
Så er du fremme.
- Ved Elysian Fields? - Det her er Elysian Fields.
Så har de ikke hørt, hvilket nummer jeg ledte efter.
- Hvilket nummer leder du efter? - 632.
Du behøver ikke lede længere.
Jeg leder efter min søster, Stella DuBois.
- Jeg mener mrs. Stanley Kowalski. - Ja, det er dem.
Men hun er lige gået.
Kan det her være hendes hjem?
Hun har underetagen, og jeg bor ovenpå.
Er hun gået?
Så du bowlingbanen rundt om hjørnet?
- Det tror jeg ikke. - Hun er henne og se sin mand bowle.
- Vil du hen og finde hende? - Nej.
Jeg går hen og henter hende.
- Tak. - Det var så lidt.
- Venter hun dig ikke? - Nej.
Nej, ikke i aften.
Gå ind og slå dig ned, til de kommer tilbage.
- Hvordan kan jeg det? - Vi ejer huset og lukker dig ind.
Der er rodet lige nu. Når det er ryddet op, er det sødt.
Er det?
Jeg tager hen til bowlingbanen og samler hende op.
Jeg er nødt til at styre mig.
Stella betyder stjerne!
Lad mig se dig engang.
Men du må ikke se på mig. Ikke før senere.
Først skal jeg i bad og så hvile mig.
Sluk loftslyset. Jeg vil ikke ses i den ubarmhjertige belysning.
Kom tilbage. Min egen skat.
Stella betyder stjerne! Tænk, at du kom tilbage til det gyselige sted.
Hvad er det, jeg siger? Det mente jeg ikke.
Jeg ville have været flink og sagt, det lå centralt og den slags.
Søde engel, du har ikke sagt et ord til mig.
Du har ikke ladet mig.
Sig du noget. Åbn din søde mund og snak,
mens jeg finder noget spiritus.
Der må være noget spiritus her, men hvor er det?
Fundet!
Sæt dig, Blanche. Jeg hælder drinksene op.
Vi kan blande det med kold cola.
Ikke cola. Jeg er så anspændt i aften.
- Hvor er Stanley? - Han bowler.
Han elsker det. De er i gang med... Der var sodavanden... en turnering.
Bare vand, skat.
Bare rolig. Din søster drikker ikke.
Hun er bare oprørt og svedig og træt og snavset.
Sæt dig her.
Sæt dig og forklar stedet for mig.
- Helt ærlig! - Jeg vil ikke være en hykler.
Jeg vil være hudløst ærlig.
Ikke i mine værste drømme, kunne jeg forestille mig...
Kun Poe... Kun mr. Edgar Allan Poe kunne yde det retfærdighed.
Derude ligger Weirs skove hjemsøgt af gespenster og onde ånder.
Nej, det er L- og N-sporene.
Helt alvorligt, uden at lave sjov...
- Hvorfor har du ikke fortalt det? - Hvilket, Blanche?
At du bor på den måde.
Du gør et stort nummer ud af det. Så slemt er det ikke.
New Orleans er ikke som andre byer.
Det her er da ikke New Orleans.
Man kunne lige så godt sige...
Tilgiv mig, kæreste. Jeg vil ikke tale mere om det.
Tak.
Du er det eneste, jeg har, og du er ikke glad for at se mig.
Det passer jo ikke, Blanche.
Du er altid så tavs.
Du har aldrig ladet mig sige noget.
Jeg er altid stille sammen med dig.
Det er en god vane.
Du har ikke spurgt, hvordan jeg slap væk fra skolen,
før forårssemestret var slut.
Jeg regnede med, du selv ville fortælle mig det, hvis du havde lyst.
Jeg har været så meget igennem, at jeg fik et nervesammenbrud.
Jeg var på vej til at blive sindssyg.
Så foreslog mr. Graves, skoleinspektøren,
at jeg tog orlov.
Jeg kunne ikke skrive alt det i telegrammet.
Det bruser lige igennem mig og føles så dejligt!
En til?
- Jeg drikker aldrig mere end en. - Er du sikker?
Du har ikke sagt et ord om, hvordan jeg ser ud.
- Du ser godt ud. - Du er god til at lyve.
I dagslys kan man se, hvor slemt det er.
Men du har taget lidt på.
Du er blevet rigtig rund og trind.
- Og det klæder dig virkelig. - Blanche, altså...
Jo, ellers ville jeg ikke sige det.
Du skal bare passe lidt på ved hofterne. Rejs dig.
- Ikke nu. - Hørte du mig ikke?
Jeg sagde "rejs dig."
Din lille gris.
Du har spildt noget på din fine hvide krave.
Du skulle få pagehår med dine fine ansigtstræk.
- Har du ikke en hushjælp, Stella? - Nej.
- Når der kun er to værelser... - Hvad?
- Sagde du to værelser? - Ja, det her og...
Det andet.
Jeg tror, jeg tager en lille bitte tår mere, sætter proppen i
og stiller flasken væk, så jeg ikke bliver fristet.
Du skal se på min figur.
Jeg har ikke taget et gram på i ti år.
Jeg vejer det samme nu som den sommer, du forlod Belle Reve.
Den sommer far døde, og du rejste.
Det er utroligt, så godt du ser ud, Blanche.
Der er kun to værelser, så hvor har du tænkt dig, jeg skal være?
Du skal være lige her.
Hvad er det for en seng? En af dem, der kan klappes sammen?
- Føles den god? - Vidunderlig, kæreste.
Jeg bryder mig ikke om bløde senge.
Men der er ikke nogen dør mellem de to værelser, og Stanley...
Er det passende?
- Stanley er polak. - Nå ja.
De er som irerne, ikke?
- Tja... - Bare ikke så arrogante.
Jeg har taget pænt tøj med til at møde dine søde venner i.
Du vil vist ikke synes, de er søde.
- Hvordan er de? - De er Stanleys venner.
- Polakker? - De er meget blandede.
- Forskelligartede typer. - Ja, de er i hvert fald "typer".
I hvert fald
har jeg taget pænt tøj med, og jeg har tænkt mig at gå i det.
Du håber vel, jeg vil tage ind på et hotel,
men jeg vil ikke bo på hotel.
Jeg vil være i nærheden af dig, Stella.
Jeg må være sammen med folk. Jeg kan ikke være alene.
For som du må have bemærket...
...har jeg det ikke særlig godt.
Du virker lidt nervøs eller overanstrengt.
Vil Stanley synes om mig?
Eller vil jeg bare være familiebesøg. Det kan jeg ikke klare.
I skal nok komme ud af det sammen, bare du ikke sammenligner ham
med mændene derhjemme.
- Er han så... anderledes? - Ja.
- En helt anden art. - Hvordan det? Hvordan er han?
Man kan ikke beskrive en, man er forelsket i. Her er et foto af ham.
Er han officer?
Han var oversergent i ingeniørtropperne. Det er ordner.
Han må have haft dem på, da du mødte ham.
Jeg blev ikke bare forblindet af al glitterstadsen.
Der var selvfølgelig ting, jeg måtte vænne mig til bagefter.
For eksempel hans civile baggrund.
Hvordan tog han det, da du fortalte, jeg ville komme.
- Stanley ved det ikke endnu. - Har du ikke sagt det?
- Han er ikke så meget hjemme. - Rejser han?
Det er godt. Er det ikke?
Jeg kan næsten ikke klare det, når han er væk en nat.
Når han er væk i en uge
bliver jeg næsten vanvittig.
Og når han kommer tilbage, græder jeg som et lille barn.
Sådan er det at være forelsket.
- Stella? - Hvad er der?
Jeg har ikke spurgt dig om de ting, du regnede med, jeg ville spørge om.
Så jeg håber, du vil være forstående, når jeg fortæller dig noget.
- Hvad, Blanche? - Jo, Stella...
Du vil bebrejde mig.
Jeg ved, du kommer til at bebrejde mig.
Men inden du gør det, så tænk på,
at du rejste, mens jeg blev og kæmpede.
Du tog til New Orleans og klarede dig selv.
Jeg blev på Belle Reve og prøvede at holde sammen på det hele.
Jeg vil ikke bebrejde dig,
men jeg måtte bære en tung byrde.
Jeg forsøgte at klare mig selv.
Det ved jeg.
Men det var dig, der forlod Belle Reve, ikke mig.
Jeg blev og kæmpede for det, blødte for det, døde næsten for det!
Hold op med at være hysterisk og fortæl, hvad der skete.
- Hvordan måtte du kæmpe og bløde? - Jeg vidste det, Stella.
Jeg vidste, du ville tage det på den måde.
Tage hvad? Sig det nu.
Tabet...
Belle Reve? Tabt?
- Er det? Nej! - Jo, Stella.
Hvordan gik det tabt? Hvad skete der?
Tænk, at du spørger om det.
Tænk, at du står der og anklager mig!
Jeg tog slagene i ansigtet og på kroppen.
Alle dem, der er døde.
Den lange vej til kirkegården.
Far. Mor.
Margaret...
På den rædsomme måde.
Hun var for stor til at ligge i en kiste.
Hun måtte brændes som affald.
Du kom bare hjem til begravelserne, Stella.
Alle begravelser er pæne sammenlignet med dødsfald.
Begravelser er stille, men dødsfald...
...er det ikke altid.
Nogle gange hiver de efter vejret, nogle gange raller de...
Og nogle gange råber de endda til en:
"Du må ikke slippe mig!"
Selv de gamle siger nogle gange:
"Du må ikke slippe mig."
Som om man kunne holde dem tilbage.
Men begravelser er rolige med smukke blomster.
Og sikke nogle fantastiske æsker, de pakker dem væk i.
Når man ikke har stået ved sengen, da de råbte "hold om mig!"
Forestiller man sig ikke, at de hev efter vejret og blødte.
Du drømte ikke
men jeg så det. Så det!
Og nu sidder du der
og siger med dine øjne, at jeg mistede stedet.
Hvordan fanden tror du, al den sygdom og død blev betalt?
Døden er dyr!
Og gamle kusine Jessie lige efter Margaret.
Manden med leen havde slået lejr lige uden for døren.
Belle Reve var hans hovedkvarter!
Det var sådan, det gled mig af hænde, kæreste.
Hvem af dem efterlod os en formue?
Hvem af dem efterlod sig en forsikring?
Kun stakkels Jessie. 100 dollars til at betale for kisten.
Det var det hele, Stella.
Og mig med min usle løn fra skolen.
Ja, anklag du mig bare.
Stå der og tænk, at jeg mistede stedet.
Jeg mistede stedet.
Hvor var du? I seng med din polak!
Ti stille. Nu rækker det.
Hvor skal du hen, Stella?
Ud på badeværelset og vaske mit ansigt.
Stella, du græder jo!
Undrer det dig?
Tilgiv mig. Det var... Jeg mente det ikke.
- Var det sådan, han fik dem? - Ja da.
Han slog den gamle for 300 dollars.
- Sig det ikke. Han tror bare på det. - Mitch.
- Spiller vi poker i morgen? - Selvfølgelig.
- Ikke hos mig. Min mor er syg. - Så hos mig, men du tager øl med.
Så stopper I dernede!
Jeg lavede spaghetti og spiste det selv.
Jeg ringede og sagde, vi spillede.
- Du har overhovedet ikke ringet. - Jeg sagde det i morges.
Hvorfor kommer du ikke hjem bare af og til?
For helvede! Vil du læse det i avisen?
Du må være Stanley.
Jeg er Blanche.
- Stellas søster? - Ja.
Goddag. Hvor er hun så henne?
På badeværelset.
Jeg vidste ikke, du skulle komme. Hvor kommer du fra, Blanche?
Jeg bor i Laurel.
I Laurel?
Ja, i Laurel. Det stemmer.
Det er ikke i mit område.
Sprut fordamper hurtigt i varmen.
Vil du have en enkelt?
Nej, jeg rører det næsten aldrig.
Nogle rører det sjældent, men det berører dem ofte.
Mit tøj klistrer. Er det i orden, jeg gør mig det behageligt?
Ja, selvfølgelig.
Man skal have det behageligt. Det er mit motto.
Ja, det er også mit.
Det er svært at se frisk ud, når det er varmt.
Jeg har hverken vasket eller pudret mig, og nu er du hjemme.
Man risikerer at blive forkølet i klamt tøj.
Især når man har rørt sig meget, som når man bowler.
- Du er lærer, ikke? - Jo.
- Hvad underviser du i, Blanche? - Engelsk.
Jeg var ikke særlig god til engelsk i skolen.
Hvor længe bliver du?
Det ved jeg ikke endnu.
Har du tænkt dig at bo her?
Det havde jeg faktisk, hvis ikke det er ubelejligt.
- Fint. - Jeg bliver udmattet af at rejse.
Tag den med ro.
- Hvad er det? - Det er katte.
- Stella! - Ja, Stanley.
Du er vel ikke faldet i?
Jeg er bange for, du vil synes, jeg er en grov type.
Stella har talt en del om dig. Du har været gift, ikke?
Jo, da jeg var meget ung.
Hvad skete der?
Drengen...
Drengen døde.
Jeg tror, jeg skal kaste op.
- Hej, elskede. - Stan.
Hvad skal det forestille?
Jeg tager Blanche med på Galatoire's
og så til en forestilling, for du skal jo spille poker.
Hvad med min aftensmad? Jeg skal jo ikke på Galatoire's.
Der står en tallerken i køleskabet.
Jeg holder Blanche ude imens. Hvem ved, hvordan hun vil tage det.
Det er vel nok fornemt.
Vi tager ud bagefter. Giv mig hellere nogle penge.
- Hvor hun? - I bad for at dulme sine nerver.
- Hun er meget oprevet. - Over hvad?
- Hun har været igennem noget slemt. - Jaså?
Stan, vi har mistet Belle Reve.
- Jeres ejendom på landet? - Ja.
- Hvordan? - Det måtte ofres eller sådan noget.
Når hun kommer ind, så sig noget pænt om hendes udseende.
Og sig ikke noget om barnet. Jeg har ikke sagt noget endnu.
Og?
Prøv at forstå hende og vær sød imod hende, Stan.
Hun troede ikke, vi boede sådan et lille sted.
- Jeg har pyntet på det i brevene. - Og hvad så?
Komplimentér hendes kjole og sig, hun ser vidunderlig ud.
- Det er hendes lille svaghed. - Jeg er med.
Så lad os gå tilbage til det, du sagde med, at de havde solgt stedet.
Hvad med det? Lad os få lidt flere detaljer om det.
Lad hellere være med at tale om det, indtil hun falder lidt til ro.
Er det sådan, det er? Blanche kan ikke tage sig af forretninger nu.
- Du så, hvordan hun havde det i går. - Ja.
- Lad os se på købsaftalen. - Sådan en har jeg ikke set.
Har hun ikke vist dig nogen papirer? En købsaftale eller sådan noget?
Jeg tror ikke, det blev solgt.
Hvad så? Givet bort til velgørenhed?
- Hun kan høre dig. - Og hvad så? Jeg vil se papirerne.
Der var ikke nogen. Hun havde ingen papirer. Jeg er ligeglad med papirer.
Hør lige...
Har du nogensinde hørt om napoleonisk lov?
Nej, Stanley. Jeg har ikke hørt om napoleonisk lov.
Så skal jeg lige fortælle dig et par ting, skat.
I staten Louisiana har vi en napoleonisk lov.
Alt, der tilhører konen, tilhører også manden, og omvendt.
Hvis nu en af os havde en ejendom...
- Det kører rundt for mig. - Godt.
Jeg venter, til hun er færdig med sit bad,
og så spørger jeg hende, om hun kender til napoleonisk lov.
For mig ser det ud, som om du er blevet narret, skat.
Ifølge napoleonisk lov er jeg også blevet narret.
Jeg ved ikke, hvad der er sket med Belle Reve,
men du er ikke rigtig klog, hvis du antyder, at min søster eller jeg
eller andre i vores familie kunne have lavet et svindelnummer.
Hvor er pengene, hvis det blev solgt?
Det blev ikke solgt. Det gik tabt!
Har du ikke øjne i hovedet? Har hun fået det på en lærerløn?
Se alle de fjer og pelse,
hun spankulerer rundt i. Hvad er det her?
En kjole af massivt guld, tror jeg. Og den her. Hvad er det her?
Ægte stykker ræveskind, en kilometer lange!
Og hvor er så dine rævepelse, Stella? Buskede hvide pelse, intet mindre.
De her er ikke så kostbare, og Blanche har haft dem længe.
Jeg kender en, der handler med den slags.
- Han skal nok vurdere det. - Lad nu være med at være dum.
Jeg tror, der er for 1.000 dollars. Og hvad er så det?
En sørøvers skatkiste. Perler! I lange baner!
Er din søster sportsdykker? Armbånd af massivt guld!
- Hvor er dine perler og armbånd? - Ti stille!
Og hvad er det her? Diamanter. En krone til en kejserinde.
Et diadem med rhinstene til udklædning.
- Hvad er rhinstene? - Næsten det samme som glas.
Jeg kender en, som arbejder med smykker.
Jeg kan få ham til at vurdere det. Her er resterne af din plantage.
Du aner ikke, hvor frygteligt du opfører dig.
Lad kufferten være, før hun kommer ud fra badeværelset.
Familien Kowalski og DuBois har forskellige opfattelser.
Det har de gudskelov. Jeg går udenfor.
Kom med mig, mens Blanche tager tøj på.
- Giver du mig ordrer? - Bliver du her og fornærmer hende?
Det kan du bande på. Jeg går ingen steder.
Hej, Stanley.
Her er jeg så, nyvasket og duftende.
Jeg føler mig som et helt nyt menneske.
Fint.
Jeg tager lige min fine nye kjole på.
Gør du bare det, Blanche.
Tak.
Jeg hører, I skal spille kort i aften,
og damerne er ikke inviteret.
- Det stemmer. - Hvor er Stella?
Ude på verandaen.
- Jeg beder dig snart om noget. - Hvad kan det dog være?
Nogle knapper bagi. Du må gerne komme ind.
- Hvordan ser jeg ud? - Du ser helt godt ud.
Mange tak. Og nu til knapperne.
- Jeg kan ikke knappe dem. - Mænd har store, klodsede fingre.
- Må jeg ryge på din cigaret? - Her.
- Tag selv en. - Tak.
- Er min kuffert eksploderet? - Vi hjalp dig med at pakke ud.
I er gået hurtigt og grundigt til værks.
Man skulle tro, du havde plyndret alle de fine forretninger i Paris.
Ja. Jeg elsker tøj.
Hvad koster sådan en pels som den der?
Den her har jeg fået af en beundrer.
Han må virkelig have beundret dig.
I mine unge dage havde jeg en del beundrere. Men se mig nu.
Kan du forestille dig, at jeg engang var tiltrækkende.
Du ser godt nok ud.
Jeg fiskede efter en kompliment, Stanley.
- Sådan noget går jeg ikke ind for. - Hvilket noget?
Komplimenter om kvinders udseende.
Kvinder ved, de ser godt ud, uden at få det at vide.
Og nogle har for høje tanker om sig selv.
En kvinde sagde engang til mig: "Jeg er en glamourøs type."
"Og hvad så?" svarede jeg.
- Hvad sagde hun så? - Hun klappede i som en østers.
- Var forholdet så slut? - Samtalen var slut.
Nogle mænd betages af stjernenykker, og andre gør ikke.
- Du tilhører den sidste gruppe. - Det stemmer.
Jeg kan ikke forestille mig nogen kvinde betage dig.
Det...
...stemmer.
Du er ukompliceret, ligefrem og ærlig.
En smule primitiv vil jeg tro.
- Du vil gerne have, at en kvinde... - Lægger kortene på bordet.
Jeg bryder mig ikke om svæklinge. Da du trådte ind i går aftes
tænkte jeg ved mig selv: "Min søster har fået en rigtig mand."
Andet kunne jeg ikke se umiddelbart.
Nu ikke mere pladder!
Kom herud, Stanley, og lad Blanche blive færdig.
- Jeg er færdig, kæreste. - Så kom herud.
Vi får os en lille snak.
Gør mig en tjeneste, skat.
Løb hen i kiosken og hent mig en citron-cola med knust is.
Vil du ikke nok...
Den lille stakkel lyttede.
Og jeg tror ikke, hun forstår dig lige så godt, som jeg gør.
Mr. Kowalski, lad os fortsætte uden mere udenomssnak.
Jeg er klar til at svare på alt. Jeg har ikke noget at skjule.
I staten Louisiana gælder napoleonisk lov.
En kvindes ejendom tilhører også hendes mand og omvendt.
Du er god til al den jura.
Hvis ikke du var min kones søster, ville jeg se anderledes på dig.
- Hvordan anderledes? - Spil nu ikke dum. Det ved du godt.
Kortene på bordet. Det passer mig fint. Jeg bluffer ellers en del.
Halvdelen af en kvindes charme er en illusion.
Når noget er vigtigt, taler jeg sandt, og det her er sandt.
Jeg har ikke snydt min søster eller dig eller nogen anden i hele mit liv.
Hvor er papirerne så? I kufferten?
Den kuffert rummer alt, jeg ejer.
Hvad i himlens navn tænker du på?
Hvad foregår der inde i dit lille drengehoved?
Jeg kan gøre det hurtigere og lettere.
Jeg har mine papirer i den her æske.
Hvad er det nedenunder?
Gamle gulnede kærestebreve. Alle fra den samme dreng...
- Giv mig dem! - Jeg ser lige på dem først.
- Din berøring besudler dem. - Hold op.
Nu da du har rørt dem, vil jeg brænde dem!
Hvad er det?
Digte fra en, som nu er død.
Jeg sårede ham, som du ønsker at såre mig, men det kan du ikke.
Jeg er ikke ung og sårbar mere. Det var min unge ægtemand, og jeg...
Glem det. Bare giv mig dem.
Hvad mener du med, at du bliver nødt til at brænde dem?
Undskyld. Jeg mistede besindelsen et øjeblik.
Alle har noget, de ikke vil lade andre røre,
fordi det er for privat.
Ambler og Ambler.
- Hvad er Ambler og Ambler? - Firmaet, der gav lån i ejendommen.
- Den røg på grund af et pantebrev. - Det var sikkert det, der skete.
Ikke mere snak. Hvor er resten af papirerne?
Der er tusindvis af papirer om Belle Reve, som går århundreder tilbage.
Stykke for stykke gav vores letsindige bedstefædre, far, onkler
og brødre vores ejendom i bytte for deres usædelighed.
For at sige det ligeud
berøvede deres utugt os alt. Der var ikke mere tilbage,
og det kan Stella bevidne, end huset og cirka 15 tønder land,
herunder en gravplads, hvor alle, på nær Stella og mig, nu ligger.
Her er de. Alle papirerne.
Tag dem og læs dem igennem. Lær dem udenad, hvis du vil.
Det er passende, at Belle Reve endelig bare er en bunke papirer
i dine store, duelige hænder...
Mon Stella er kommet tilbage med min citron-cola?
Jeg kender en advokat, som jeg kan få til at se på dem.
Husk at give ham en æske hovedpinetabletter med.
Ifølge napoleonisk lov skal en mand interessere sig
for sin kones ting, især nu hvor hun venter sig.
Stella? Skal hun have et barn?
Jeg vidste ikke, hun skulle have et barn.
Stella betyder stjerne!
Hvor dejligt at skulle have et barn.
Det er i orden nu. Alt er i orden nu.
Det var synd, han gjorde det ved dig.
Han er nok bare ikke typen, der holder af duften af jasmin...
Måske trænger familien til hans blod, nu vi har mistet Belle Reve.
Vi fik det afklaret. Jeg er rystet, men jeg tror, jeg klarede det fint.
Jeg lo og tog det ikke alvorligt.
Jeg kaldte ham en lille dreng og lo og flirtede.
Ja, jeg flirtede med din mand.
Hej, Stella.
Gæsterne samles til poker.
- Skal vi den her vej? - Nej, den her.
Blind leder blind.
Gloende varme!
- Vel gjorde han ej. - Spillet er stadig i gang.
- Hvordan ser jeg ud? - Fortryllende, Blanche.
Vent, til jeg har pudret mig. Jeg føler mig varm og udkørt.
- Ser jeg helt færdig ud? - Nej, frisk som en marguerit.
Som har været plukket et par dage.
Stud-poker med syv kort.
Nå, I spiller stadig.
- Hvor har du været? - Vi har set en forestilling.
Mr. Gonzales og mr. Hubbell.
Bliv endelig siddende.
Ingen har tænkt sig at rejse sig.
Hvor længe skal I spille?
- Til vi er færdige. - Poker er et fascinerende spil.
- Må jeg kigge? - Nej!
Undskyld mig.
Jeg synes, I skulle gå op til Eunice.
Den er næsten halv tre.
Kunne du ikke stoppe efter en hånd mere?
Det var ikke sjovt, Stanley!
Det gør mig så vred, når han gør det foran nogen.
- Jeg tager et bad. - Igen?
Mine nerver er flossede. Er der optaget på badeværelset?
Det ved jeg ikke.
- Godaften. - Dav...
Blanche, det er Harold Mitchell. Min søster, Blanche DuBois.
- Goddag. - Goddag, miss DuBois.
- Hvordan har din mor det, Mitch? - Der er ikke noget nyt.
Hun var glad for den dessert, du sendte over.
Undskyld mig.
- Han virker bedre end de andre. - Det er han også.
- Jeg syntes, han så følsom ud. - Hans mor er syg.
- Er han gift? - Nej.
- Er han en skørtejæger? - Blanche! Nej, det tror jeg ikke.
Hvad laver han?
Han arbejder i reservedelsafdelingen.
- På den fabrik, Stanley rejser for. - Er det noget særligt?
Nej. Stanley er den eneste af dem, som måske kan blive til noget.
- Blanche... Du står i lyset. - Gør jeg?
- Du godeste! - Du skulle se deres koner.
De er sikkert nogle store madammer.
Hold nu op med at sidde og kagle derinde.
- I kan ikke høre os. - Du kan høre, jeg siger "ti stille!"
Det er mit hus, og jeg taler så meget, jeg vil.
- Lad være med at skændes, Stella. - Han er halvfuld.
Jeg kommer om et øjeblik.
- Er du med, Mitch? - Hvad? Nej, jeg er ude.
- Hvem har tændt den herinde? - Det har jeg.
- Gør det noget? - Sluk.
Lad pigerne have deres musik. Godt. Lad den være tændt.
Det lyder som Xavier Cugat.
- Jeg hørte dig ikke. - Sagde jeg ikke det, Mitch?
- Jeg hørte ikke efter. - Hvad laver du så?
Han kiggede gennem forhænget.
Giv kort, og lad os spille eller holde op.
Det stiger nogle til hovedet at vinde. Sæt dig.
Spring mig over. Jeg går på wc.
Okay, gutter. Vi spiller Spyt i Havet.
Ja?
- Goddag. - Goddag. Undskyld mig.
Der er kø til drengetoilettet.
Vi har drukket øl.
- Jeg hader øl. - Det er godt i varmen.
Det synes jeg ikke. Det får mig til at svede endnu mere.
- Har du en cigaret? - Selvfølgelig.
Godt.
- Sikke er pænt etui. Er det sølv? - Ja.
- Ja, læs inskriptionen. - Er der en inskription?
Jeg kan ikke læse, hvad der står.
"Og om Gud vil, skal jeg elske dig højere efter døden."
Det er fra min yndlingssonet af mrs. Browning.
- Kender du den? - Det kan du tro.
Der er en historie bag den inskription.
- Det lyder som en romance. - En sørgelig en. Pigen er død nu.
Hun var døende, da hun gav mig det.
En meget speciel pige. Meget sød... meget.
Hun må have holdt meget af dig.
Syge mennesker knytter sig ofte helhjertet til andre.
- Det gør de. - Sorg gør en åbenhjertig.
- Det tror jeg, du har ret i. - Det er jeg sikker på, jeg har.
Vis mig en person, som ikke har kendt til sorg,
og jeg skal vise dig en overfladisk person.
Hør mig engang! Min tunge slår knuder i aften.
Det kan jeg takke jer drenge for.
Forestillingen sluttede kl. 23, men vi kunne ikke komme hjem
på grund af pokeraftenen.
Så vi måtte gå ud og drikke.
Jeg plejer ikke drikke mere end en enkelt genstand.
To er grænsen... Og tre...
I aften har jeg fået tre.
- Mitch! - Jeg er ude. Jeg taler med miss...
DuBois. Det er fransk.
Det betyder "skov" og Blanche betyder "hvid".
Sammen betyder det "hvid skov". Som en frugthave om foråret.
Sådan kan du huske det... hvis du har lyst.
- Vil du gøre noget for mig? - Selvfølgelig. Hvad?
Jeg købte denne bedårende farvede skærm i en kinesisk forretning.
Sæt den over pæren. Vil du ikke nok?
Så gerne.
Jeg kan ikke fordrage en nøgen pære
og heller ikke en grov bemærkning eller en vulgær handling.
Du må synes, at vi er nogle ret så grove fyre.
- Jeg er meget tilpasningsdygtig. - Det er en god ting at være.
Besøger du Stanley og Stella?
Stella har ikke haft det så godt, og jeg er kommet for at hjælpe.
Er du ikke...?
Gift? Nej.
Jeg er en gammel skolefrøken.
Det er muligt, du er lærerinde, men du er ikke en gammel frøken.
Mange tak. Det var galant sagt.
- Så du underviser altså. - Ja.
- I folkeskolen eller gymnasiet...? - Mitch!
Jeg kommer nu!
Sikke nogle lunger!
- På gymnasiet i Laurel. - Hvilket fag underviser du i?
Jeg har den store ulykke at være engelsklærer.
Jeg skal få en flok fjantede piger og pigeglade drenge
til at værdsætte Hawthorne, Whitman og Poe.
Jeg vil tro, nogle af dem er mere interesserede i andre ting.
Der tror du ret, men de er søde, og om foråret
er det rørende at se, hvordan de opdager kærligheden.
Som om ingen havde kendt til den før.
- Er du færdig? - Ja.
Vent. Jeg tænder for radioen.
Tænd lyset nu.
Se!
Det er helt fortryllende.
- Tre esser, din køter. - Straight. Jeg slog dig!
Stanley! Hvad laver du med min radio?
- Flyt dig! - Stella!
Du er fuld. Dit fordrukne bæst!
- Tag den med ro, Stan. - Nu må jeg bede jer gå hjem!
Hvis I har den mindste smule anstændighed tilbage...
- Pas på, Stella! - Tag det roligt!
- Hvis du rører mig... - Min søster venter sig!
Det er skrækkeligt! Kom herover.
Kom nu, Stanley. Hids dig ned!
- Stella! - Jeg vil væk herfra.
- Jeg vil væk herfra! - Gå op til hende ovenpå.
Man bør ikke spille poker, hvor der er kvinder.
- Hvad skete der? - Det skal jeg sige dig.
Du gik totalt amok.
Læg ham på sengen
og hent et vådt håndklæde til ham.
Han trænger mere til kaffe.
Få ham ind under bruseren og giv ham masser af koldt vand.
Han burde ikke bo hos pæne kvinder. Det har han ikke fortjent.
- Sluk det! - Rolig nu.
- Sluk! - Rolig!
- Har du det bedre nu? - Lad os se at komme af sted.
Man skal ikke spille poker i et hus med kvinder.
Steve!
- Hvad er der? - Er min pige der?
- Jeg vil have min pige. - Din skiderik!
Jeg ringer, til jeg får lov til at tale med hende.
Og hun skal have barn!
Du må aldrig gå fra mig.
Du må aldrig gå fra mig... Søde skat.
Er gemytterne kølet ned?
- Hun gik derind med ham igen. - Selvfølgelig.
Der er ikke noget at være bange for. De er vilde med hinanden.
Det er synd, det sker, lige efter du er kommet.
Men tag det ikke alvorligt.
Sæt dig ned på trappen og ryg en cigaret sammen med mig.
- Jeg er ikke ordentlig klædt på. - Det er lige meget her.
- Det er virkelig et pænt etui. - Jeg viste dig inskriptionen, ikke?
Jo.
Verden er af lave.
Tak, fordi du har været så venlig.
Jeg har brug for venlighed nu.
- Min lillesøster. - Hvad er der galt med dig, Blanche?
- Er han gået? - Stan? Ja.
- Kommer han tilbage? - Han skulle have bilen smurt.
Hvorfor?
Jeg har været ude af mig selv.
Jeg opdagede, du var kommet tilbage hertil.
- Jeg var lige ved at løbe efter dig. - Det var godt, du lod være.
Hvad i alverden tænkte du på?
Svar mig! Hvad?
Vil du ikke nok lade være med at råbe?
Nuvel, Stella.
Jeg gentager mit spørgsmål.
Hvordan kunne du vende tilbage hertil i aftes?
- Hør nu, Blanche... - Han må have været i seng med dig.
Jeg glemte, hvor følsom du er.
Du gør for meget ud af det her.
- Gør jeg det? - Det så nok slemt ud.
Jeg er ked af, at det skete,
men det var ikke så alvorligt, som du tager det.
Når mænd drikker og spiller poker, kan alt ske.
Det er en krudttønde. Han vidste ikke, hvad han gjorde.
Og da jeg kom tilbage, var han blid som et lam.
Han var meget flov over sig selv.
Og så er det bare i orden?
Nej da. Ingen bør hidse sig så meget op.
Men det gør folk nu og da. Stanley har altid smadret ting.
På vores bryllupsnat, lige da vi var kommet herind,
tog han en af mine slippers
og for rundt og smadrede elpærerne med den.
Og det lod du ham bare gøre?
Jeg syntes, det var spændende.
Har Eunice og du fået morgenmad? Der er stadig kaffe på komfuret.
Du er så... nøgtern, Stella. Du står bare der og smiler.
Hvad vil du have, jeg skal gøre?
Tag dig sammen og se kendsgerningerne i øjnene.
- Hvordan er de efter din mening? - Efter min mening?
- Din mand er splittergal! - Nej!
Jo! Du er i større knibe, end jeg er.
Men du bruger ikke din sunde fornuft.
Jeg skal nok få gjort noget.
Jeg vil hive mig selv op og begynde et nyt liv.
- Jaså? - Men du...
Du har opgivet. Det burde du ikke have gjort.
- Du er ung. Du kan slippe væk. - Jeg vil ikke væk fra det her.
Hvad, Stella?
Jeg sagde, jeg er ikke i noget, jeg har lyst til at slippe væk fra.
Se, hvor rodet der er her.
I morges lovede han, han ikke ville spille poker her mere.
Men ved du, hvor længe sådan et løfte holder?
Det er hans fornøjelse, som jeg har film og bridge.
Man må vel acceptere hinandens vaner.
Jeg forstår dig ikke. Jeg forstår ikke, du er ligeglad.
Er det en kinesisk filosofi, du er begyndt at dyrke?
- Hvad? - Du tøffer rundt og mumler.
Som om intet usædvanligt var sket.
Stikker du den op i næsen på mig med vilje?
- Nej. - Så lad være.
Sæt den ned. Du skal ikke gå og rydde op efter ham.
Hvem skal så gøre det? Dig?
- Mig? - Nej, det tror jeg ikke.
Lad mig tænke mig om. Hvis bare jeg kunne tænke klart.
Vi må have fat i nogle penge. Det er løsningen.
Penge er vel altid rare at have.
Hør nu på mig. Jeg har en idé.
- Kan du huske Shep Huntleigh? - Nej.
Selvfølgelig kan du huske Shep Huntleigh.
Jeg gik ud med ham på universitetet. Jeg gik med hans nål.
- Og hvad så? - Jeg mødte ham sidste vinter.
Du ved godt, jeg tog til Miami i juleferien.
- Nej. - Nå, men det gjorde jeg.
Turen var en investering. Jeg troede, jeg ville møde en millionær.
- Gjorde du så det? - Ja.
Jeg mødte Shep Huntleigh. Du har vel hørt om oliekilder?
- Ja, en smule. - Han har en masse i Texas.
Texas sprøjter faktisk guld ned i lommerne på ham.
Du ved, hvor lidt penge interesserer mig.
Jeg tænker kun på det, man kan få ud af penge.
Men han kunne helt sikkert gøre det!
- Gøre hvad, Blanche? - Købe en forretning til os.
- Hvilken slags forretning? - Bare en forretning.
Det ville koste halvdelen af det, hans kone spiller op på heste.
Er han gift?
Ville jeg være her, hvis han ikke var gift?
Jeg skal have fat i Western Union.
Hvor er der en blyant? Giv mig et stykke papir.
Jeg må skrive det ned først... Telegrammet, altså.
Lad mig så se...
"Kæreste Shep."
"Min søster og jeg er i nød."
- Hvad for noget? - "Min søster og jeg er i nød."
"Jeg forklarer nærmere senere."
"Ville det interessere dig at..."
Hvad?
Man får aldrig noget ud af at henvende sig direkte.
Vær nu ikke så fjollet.
Du må ikke grine af mig!
Vil du ikke nok lade være?
Jeg vil bede dig om at se, hvor meget jeg har i min pung.
Her skal du bare se: Usle 65 cent i klingende mønt!
Stanley giver mig ikke et fast beløb. Han betaler tit regninger selv.
Men i morges gav han mig ti dollars for at glatte ud.
Tag fem. Jeg beholder resten.
- Nej tak. Jeg går hellere på gaden. - Sludder og vrøvl.
- Hvor er dine penge blevet af? - De forsvinder. De går deres vej.
Du skal ikke bekymre dig om udgifter, mens du er her.
Jeg har en plan for, hvordan vi begge kan slippe herfra.
Hold op med at tage det for givet, at jeg gerne vil væk herfra.
Jeg tager det for givet, at du stadig husker Belle Reve
og synes, det her sted og pokeren er umulig at leve med.
- Du tager alt for meget for givet. - Jeg kan ikke tro, du mener det.
- Nej? - Jeg forstår, hvordan det er sket.
Du så ham i uniform. Ikke her, men et sted hvor...
Det er lige meget, hvor vi mødtes.
Sig ikke, det var uforklarlige elektriske spændinger.
- Så begynder jeg at grine. - Jeg siger ikke mere.
Så lad være.
Men der sker visse ting mellem mænd og kvinder i mørket,
som får alt andet til at virke ligegyldigt.
Det, du taler om, er dyrisk lyst.
Bare lyst.
Samme navn som sporvognen, der rasler gennem kvarteret
op og ned ad de snævre gader.
Har du aldrig kørt med den sporvogn?
Den kørte mig herhen,
hvor jeg er uønsket og skammer mig over at være.
Er det ikke lidt malplaceret at have fine fornemmelser?
Jeg har ikke fine fornemmelser. Tro mig. Det har jeg ikke.
Jeg ser bare sådan her på det:
Sådan en mand kan man gå ud med
en, to eller tre gange, når djævlen besætter en.
- Men at bo hos og få barn med... - Jeg har jo sagt, jeg elsker ham.
Så er jeg virkelig bange på dine vegne.
Jeg kan ikke gøre noget ved, at du er bange.
- Må jeg sige min ærlige mening? - Ja, gør bare det.
Så ærligt, som du vil.
Hvis du vil tilgive mig...
- Han er simpel. - Ja, det er han nok.
Du kan da ikke have glemt så meget af vores opvækst, Stella.
Tror du, at der er bare en lille smule gentleman i ham?
Ikke så meget som et gran.
Hvis han nu bare var almindelig, simpel, men god og retskaffen.
Men der er noget direkte dyrisk over ham.
- Du hader mig for at sige det her. - Sig du bare det hele, Blanche.
Han opfører sig som et dyr og har et dyrs vaner.
Han spiser som et dyr, bevæger sig som et dyr, taler som et dyr.
Der er endda noget umenneskeligt,
noget, der endnu ikke har nået menneskestadiet.
Der er noget abeagtigt over ham,
som på den slags billeder man ser i antropologiske studier.
Tusinder af år er gået umærkeligt hen over ham.
Og der er han... Stanley Kowalski, overlevende fra stenalderen,
på vej hjem fra junglen med råt kød.
Og her sidder du og venter på ham.
Måske slår han dig.
Eller han grynter og kysser dig, hvis de altså har opdaget kysset.
Natten falder på, og andre aber støder til.
"Hans pokeraften" kalder du det. Den samling aber.
En knurrer.
En snupper noget, og så er de i totterne på hinanden.
Du godeste!
Måske er vi lang vej fra at være skabt i Guds billede.
Men, Stella, min søster...
Der er sket fremskridt siden da.
Der er ting som kunst
poesi og musik.
Den slags lys er kommet til verden siden da.
Og i nogle mennesker er mildere følelser
begyndt at spire frem, og dem skal vi lade gro
og klynge os til og holde frem som vores fane
i denne mørke march imod, hvad det så end er, vi nærmer os.
Du skal ikke...
Du skal ikke blive hos dyrene.
Ja, Stanley!
Hej, Stell. Er Blanche kommet hjem?
Ja, hun er.
Hej, Blanche.
Har du ligget under bilen?
Fritz' mekanikere kan ikke kende forskel på en oliekande og et bat.
- Hvad griner du af, skat? - Af mig selv og mine løgne.
Jeg skriver til Shep.
"Kæreste Shep, jeg tilbringer sommeren på vingerne
med korte besøg her og der."
"Og hvem ved, om jeg måske finder på
at smutte ned til Dallas. Hvad ville du sige til det?"
"Nu er du advaret."
"Min søsters venner tager nordpå om sommeren
men nogle bor ved Golfen."
- Jeg kender til hende blondinen! - Det er løgn!
- Jeg ringer til politiet! - Bebrejd ikke mig det!
- Værsgo! - Se nu, hvad du har gjort.
- Slog han hende ihjel? - Nej.
Nu kommer hun ned.
- Kom tilbage! - Jeg ringer til politiet!
- Hvad er der galt med Eunice? - Hun og Steve skændtes.
- Får hun fat i politiet? - Nej, hun får fat i en drink.
- Det er langt mere praktisk. - Er hun her?
- Nej, på The Four Deuces. - Den møgstrigle.
Det skriver jeg lige i min notesbog.
Jeg nedskriver ord og sætninger, jeg har hørt her.
Du vil have hørt det hele før.
- Kan jeg regne med det? - Regn du bare op til 500.
Det er et meget højt tal.
Hvilket tegn er du født i?
- Tegn? - Stjernetegn.
Du er garanteret Vædder. De er stærke og dynamiske.
De elsker at smide rundt med tingene.
Stanley blev født fem minutter efter juledag.
Stenbuk...
Geden.
Hvilket tegn er du født i?
Jeg har fødselsdag i næste måned den 15. September, i Virgo.
- Hvad er Virgo? - Virgo er jomfruen.
Kender du for resten en, der hedder "Shaw"?
Alle kender en, der hedder Shaw.
Denne Shaw mener, han har mødt dig i Laurel.
Men han må forveksle dig med en anden,
for han har mødt vedkommende på et hotel ved navn "Flamingo".
Ja.
Jeg er bange for, han forveksler mig med en anden.
Hotel Flamingo er ikke et sted, jeg ville vove at vise mig.
- Kender du det? - Ja, jeg har set og lugtet det.
Du må have været tæt på, hvis du kunne lugte det.
Lugten af billig parfume er gennemtrængende.
- Er det dyrt, det, du bruger? - 12 dollars for 30 ml.
Jeg har næsten ikke mere.
Det var et tip til min fødselsdag.
Jeg tænkte nok, det var en anden, men han tager tit til Laurel,
så han kan undersøge sagen og opklare misforståelsen.
Jeg venter på dig på The Four Deuces.
- Får jeg ikke et kys? - Ikke foran din søster.
- Jeg elsker ikke de piger. - De piger rager mig!
- Glem, du sagde det. - Du ved, jeg elsker dig.
Jeg gør det kun med andre piger, fordi jeg elsker dig.
- Er du stadig bange for tordenvejr? - Hvad har du hørt om mig?
- Hvad har folk sagt om mig? - Sagt?
Har du hørt sladder om mig?
Nej, Blanche. Selvfølgelig ikke.
Kæreste...
- Der var megen sladder i Laurel. - Om dig, Blanche?
Jeg har ikke opført mig så pænt de sidste par år.
Lige siden Belle Reve begyndte at glide mig af hænde.
Jeg har aldrig stået på egne ben.
Når folk er bløde...
Bløde mennesker må glitre og gløde.
Man må farve sig som sommerfuglevinger
og sætte papirskærme over elektriske pærer.
Men det er ikke nok at være blød. Man skal være blød og tiltrækkende.
Og jeg er ved at falme.
Jeg ved ikke, hvor meget længere jeg kan holde den gående.
Hører du, hvad jeg siger?
Jeg hører ikke på dig, når du er morbid.
- Er den cola til mig? - Javist.
Dit søde væsen. Er det kun cola?
Vil du have noget stærkere i den?
Spiritus har aldrig skadet en cola.
- Lad mig. Du skal ikke opvarte mig. - Jeg elsker at opvarte dig, Blanche.
Så føles det som derhjemme.
Jeg elsker at blive opvartet.
Blanche... kæreste?
Hvad er der?
Du er så god imod mig, og jeg...
Du hader, når jeg bliver sentimental.
Tro mig. Jeg føler tingene mere, end du ved.
Jeg bliver ikke længe. Det lover jeg, jeg ikke gør.
Jeg tager snart af sted.
Jeg bliver her ikke, til han smider mig ud.
Hold nu op med det sludder.
Ja, kæreste. Skænk forsigtigt op. Det bruser så let over.
Du godeste!
- Lige på min hvide nederdel. - Brug dit lommetørklæde.
- Dup forsigtigt. - Det ved jeg.
- Meget forsigtigt. - Kom der en plet?
Overhovedet ikke. Er det ikke heldigt?
- Hvorfor råbte du så højt? - Jeg ved ikke, hvorfor jeg råbte.
Mitch kommer klokken syv.
Jeg er vist bare lidt nervøs over vores forhold.
Han ved det ikke.
Jeg mener...
Han ved ikke, hvor gammel jeg er.
Hvorfor er du flov over din alder?
På grund af de hårde slag, min forfængelighed har fået.
Han tror, jeg pæn og ordentlig.
Det skulle han gerne blive ved med.
Jeg vil bedrage ham nok til, at han vil have mig.
Vil du have ham, Blanche?
Jeg vil have ro.
Jeg vil kunne trække vejret roligt.
Ja...
Jeg vil have Mitch. Jeg vil virkelig gerne have ham.
Hvis det sker, kan jeg forlade jer og ikke ligge nogen til byrde.
- Det sker. - Gør det?
Ja, det gør. Det sker, kæreste!
Men lad være med at drikke mere.
- Kom nu, skat. - Jeg skal nok få fat på dig!
Kom tilbage, din søde lille sveske.
- Hej, tykke. - Slip mig.
- Kom ind. - Godaften, frue.
Jamen dog.
Hvad kan jeg gøre for dig?
- Jeg samler ind for "Evening Star". - Samler stjerner ind?
- Det er avisen, frue. - Ja. Jeg forsøgte at være morsom.
Vil du have en drink?
Jeg drikker ikke i arbejdstiden.
Lad mig se...
Nej, jeg har ingen mønter.
- Jeg er ikke fruen i huset. - Jeg kommer bare forbi senere.
- Har du noget ild? - Ja.
- Den virker ikke altid. - Er den lunefuld?
Tak.
- Hvad er klokken? - Kvart i syv.
Er den så mange?
Elsker du ikke de lange regnfulde eftermiddage i New Orleans...
...når en time ikke bare er en time,
men et lille stykke evighed, man har fået i hånden?
Og hvad skal man stille op med den?
- Blev du ikke våd i regnen? - Nej, frue. Jeg gik indendørs.
I en kiosk og drak en læskedrik? Chokolade?
- Nej, frue. Kirsebær. - Kirsebær?
Kirsebærsodavand.
Mine tænder løber i vand.
- Jeg må se at komme af sted. - Unge mand...
Unge, unge...
...unge, unge mand.
Har du nogensinde hørt,
at du ligner en ung prins fra "Tusind og én Nat"?
- Nej, frue. - Det gør du altså, søde ven.
Kom herhen.
Kom nu her, som jeg beder dig om.
Jeg vil kysse dig bare én gang
blidt og sødt på din mund.
Og smut så med dig.
Jeg ville gerne beholde dig, men jeg må opføre mig pænt
og holde fingrene fra børn...
Se, hvem der kommer der!
Min rosenkavaler!
Buk først for mig.
Og giv mig dem så.
Klokken er vist mange. Og du er træt.
- Hvordan kommer du hjem? - Jeg tager en sporvogn fra Bourbon.
Kører sporvognen ved navn Desire stadig på det her tidspunkt?
Jeg er bange for, du ikke har moret dig i aften, Blanche.
- Har jeg ødelagt det for dig? - Nej.
Men jeg følte bare, jeg ikke underholdt dig nok.
Jeg kunne ligesom ikke mande mig op.
Jeg har virkelig prøvet at være i godt humør, men det gik galt.
Hvorfor prøve, hvis du ikke havde lyst?
- Jeg fulgte bare en naturlov. - Hvilken naturlov?
Den, som siger, en dame skal underholde en gentleman.
Se, om du kan finde min nøgle i tasken.
Når jeg er træt, bliver jeg fummelfingret.
Er det den her?
Nej, det er nøglen til min kuffert, som jeg må i gang med at pakke.
- Rejser du snart? - Man bør ikke udnytte gæstfrihed.
- Er det den her? - Bravo!
Vil du ikke låse døren op? Imens ser jeg på himlen.
Jeg leder efter Plejaderne, De Syv Søstre.
Men pigerne er ikke ude i nat.
Jo, de er. Der er de. Gud velsigne dem.
I en flok på vej hjem fra deres lille bridgeaften.
Fik du døren op? Godt klaret.
- Du vil vel gerne hjem nu. - Må jeg kysse dig godnat?
- Hvorfor spørger du altid om lov? - Jeg ved ikke, om du vil have det.
Hvorfor tvivler du på det?
- Den aften jeg kyssede dig... - Jeg modsatte mig ikke kysset.
Jeg kunne virkelig lide det kys.
Det var den anden lille intimitet, jeg måtte tage afstand fra.
Selvom jeg ikke havde noget imod det.
Faktisk var jeg smigret over, at du fandt mig tiltrækkende.
Men du ved, at en enlig pige, som er helt alene i verden,
må kunne styre sine følelser. Ellers er hun fortabt.
Fortabt?
Du er nok vant til piger, som gerne vil være fortabte.
Dem, som fortaber sig på det første stævnemøde.
Nej, jeg vil gerne have, du er, som du er,
for jeg har aldrig nogensinde mødt nogen, der var som dig.
Griner du ad mig?
Nej, skat.
Nej, jeg griner ikke ad dig.
Herren og fruen i huset er ikke kommet hjem endnu, så kom ind.
Lad os tage en godnatdrink.
Lad os lade være med at tænde.
Jeg rager rundt i mørket og leder efter noget spiritus.
- Vil du have en drink? - Jeg vil have, du skal have en.
Du har været så anspændt og alvorlig hele aftenen, og det har jeg også.
Vi har begge været anspændte og alvorlige.
Og nu i disse sidste øjeblikke af vores liv sammen
vil jeg skabe joie de vivre. Jeg tænder et stearinlys.
Det er godt.
Vi skal være bohemer.
Vi leger, det er en kunstnercafé på den venstre bred i Paris.
- Forstår du fransk? - Nej, jeg forstår ikke fransk.
Det var da godt. Nu har jeg fundet noget spiritus.
Der er lige nok til to drinks, skat.
Det er godt.
Tag din jakke af og knap op.
- Jeg beholder den på. - Du skal have det behageligt.
Nej, jeg skammer mig over, at jeg sveder. Min skjorte klistrer til mig.
Det er sundt at svede.
Hvis ikke folk svedte, ville de dø på fem minutter.
Hvad er den dejlige jakke lavet af?
Man kalder det alpaca. Det er meget let alpaca.
Jeg går ikke med kunststof,
for jeg sveder, og det ser ikke pænt ud.
En kraftig bygget mand kommer let til at virke klodset.
- Du er ikke for kraftig. - Synes du ikke?
Du er ikke spinkel.
Du har kraftig knoglebygning og en imponerende fysik.
Tak. Sidste jul fik jeg et medlemskort
til New Orleans Sportsklub. Aldrig har jeg fået bedre gave.
Jeg vægttræner, svømmer og holder mig selv i form.
Min mave var blød førhen, men nu er den hård.
En mand kan slå mig i maven, uden det gør ondt.
Slå mig. Kom bare.
Der ser du.
- Du godeste! - Gæt, hvor meget jeg vejer.
I nærheden af...
80 kilo.
- Nej. Gæt igen. - Er det ikke så meget?
Nej, mere.
Du kunne godt veje en hel del, uden at det så forkert ud.
Jeg vejer 111 kilo, og jeg er 184,5 høj uden sko.
Det er min vægt uden tøj.
Det er virkelig respektindgydende!
Men det er vist ikke så interessant at tale om min vægt...
Hvad vejer du?
- Hvad jeg vejer? - Ja.
Gæt.
- Lad mig løfte dig. - Samson!
Kom nu. Løft mig.
Du er let som en fjer.
Du kan sætte mig ned. Slip mig nu...
Mitch, bare fordi Stanley og Stella ikke er hjemme,
bør du stadig opføre dig som en gentleman.
Slå mig bare, hvis jeg gør noget upassende.
Det bliver ikke nødvendigt.
Du er en rigtig gentleman. En af de få, der er tilbage.
Hvor er Stanley og Stella i aften?
De er gået ud med mr. Og mrs. Hubbell ovenpå.
Vi bør gå ud sammen en aften.
- Det ville ikke være en god idé. - Hvorfor ikke?
- Du er Stanleys gamle ven, ikke? - Vi var i 241. sammen.
- Taler han fortroligt med dig? - Ja.
- Har han sagt noget om mig? - Ikke ret meget.
Men hvad tror du, han mener om mig?
- Jeg tror ikke, han forstår dig. - Det kan du have ret i.
Hvis ikke Stella skulle have et barn,
ville jeg ikke kunne holde ud at være her.
- Behandler han dig ikke godt? - Han er virkelig uforskammet.
Han fornærmer mig ustandselig.
Hvordan kan nogen være uforskammet over for dig?
Det er en skrækkelig situation.
Han må da have fortalt dig, hvor meget han hader mig.
- Jeg tror ikke, han hader dig. - Han hader mig.
Hvorfor fornærmer han mig ellers?
Første gang jeg så ham, tænkte jeg: "Den mand er min bøddel."
Den mand vil ødelægge mig, hvis ikke...
- Ja, skat? - Må jeg spørge dig om noget?
Ja.
- Hvor gammel er du? - Hvorfor vil du vide det?
Fordi min mor spurgte mig, hvor gammel du var.
- Har du talt med hende om mig? - Ja.
- Hvorfor? - Jeg fortalte hende, hvor sød du er.
- Mente du det alvorligt? - Det ved du godt, jeg gjorde.
- Hvorfor ville hun kende min alder? - Mor er syg.
Det gør mig ondt. Er det alvorligt?
Hun har ikke langt igen. Måske kun et par måneder.
Hun er ked af, jeg ikke har stiftet familie. Det så hun gerne, før...
Du elsker hende vist meget højt.
Jeg tror, du har megen hengivenhed i dig.
Du bliver ensom, når hun går bort.
- Jeg ved, hvordan det er. - At være ensom?
Jeg elskede engang en, og den, jeg elskede, mistede jeg.
- Død? - Ja.
Var det en mand?
Han var en dreng...
Kun en dreng, da jeg var en meget ung pige.
Da jeg var 16, opdagede jeg den... kærligheden.
Lige pludselig og alt for endegyldigt.
Det var som at vende et skarpt lys mod noget,
som altid havde ligget halvt i skygge.
Det var sådan, den ramte verden for mig.
Men jeg var uheldig.
Vildledt.
Der var noget anderledes over den dreng.
En nervøsitet, en blidhed,
en ømhed, som ikke var som en mands.
Selvom han ikke var det mindste feminin,
så var det der alligevel.
Han kom for at få hjælp. Men det vidste jeg ikke.
Jeg opdagede ingenting, før efter vi var gift.
Da vi var stukket af og var kommet tilbage.
Jeg vidste ikke andet end...
Jeg havde svigtet ham på mystisk vis
og kunne ikke give ham den hjælp, han behøvede, men ikke ville tale om.
Han stod i kviksand og klamrede sig til mig...
Men jeg holdt ham ikke oppe. Jeg gled i med ham.
Men det vidste jeg ikke.
Jeg vidste kun, at jeg elskede ham uudholdeligt meget.
Men uden at kunne hjælpe ham eller mig selv.
Og så opdagede jeg det.
På den værst tænkelige måde.
Jeg trådte pludselig ind i et værelse, jeg troede var tomt.
Men det var ikke tomt. Der var to mennesker derinde.
Den dreng, jeg var gift med, og en ældre mand,
som havde været hans ven i årevis.
Bagefter lod vi, som om intet var blevet opdaget.
Ja, vi kørte alle tre ud til Moon Lake Casino.
Vi var fulde og grinede hele vejen.
Vi dansede varsouviana...
Pludselig midt i en dans, rev drengen, jeg var gift med,
sig løs og løb ud af kasinoet.
Et øjeblik senere... et skud...
Jeg løb ud. Alle løb ud...
...og stimlede sammen om det skrækkelige på søens bred.
Jeg prøvede at komme derhen.
Så tog en fat i min arm: "Gå ikke derhen. Kom tilbage."
"Du skal ikke se det."
"Se hvad?"
Så hørte jeg stemmer sige:
"Allan, drengen..."
Han havde stukket en revolver
i munden og affyret den.
Så hele hans baghoved var...
...sprængt væk.
Det var, fordi jeg ude på dansegulvet
ikke kunne styre mig.
Pludselig havde jeg sagt:
"Jeg ved det."
"Jeg så det."
"Jeg væmmes ved dig!"
Og det blændende lys,
som skinnede på verden,
blev pludselig slukket igen.
Aldrig nogensinde siden
har der været et lys, der var skarpere end et stearinlys.
Du har brug for en. Og jeg har også brug for en.
Kunne det blive os to, Blanche?
Nogle gange er Gud der så hurtigt.
- Hvad er alt det her? - Det er jo Blanches fødselsdag.
- Er hun her? - På badeværelset.
- Tager hun et varmt bad? - Ja.
Det er 38 grader udenfor, og hun tager et varmt bad.
Hun siger, det køler hende af til om aftenen.
Og du løber hen og køber cola
og serverer dem for hendes nåde i badekarret.
Sæt dig.
- Jeg har luret din storesøster. - Hold op med at hakke på Blanche.
Hun siger, jeg er simpel.
Du er kommet galt ind på hende. Blanche er meget følsom.
Blanche og jeg voksede op under meget anderledes forhold.
Det har jeg hørt og hørt og hørt og hørt.
Du ved godt, hun har fyldt os med løgn, ikke?
- Jeg vil ikke høre... - Jamen det har hun.
Men nu kommer sandheden frem. Jeg har fundet ud af noget.
- Hvad for noget? - Noget, jeg allerede mistænkte.
Men nu har jeg bevis fra en meget pålidelig kilde,
som jeg har spurgt til råds.
Sikke en kanariefugl.
Fortæl mig stille og roligt, hvad du tror, du har opdaget om min søster.
Løgn nummer et:
Hun foregiver at være så sart.
Du skulle vide, hvad hun har sagt til Mitch.
Han troede, hun aldrig havde mere end kysset en mand.
Hvad har du hørt og hvorfra?
Vores forsyningsmand på fabrikken har kørt gennem Laurel i årevis.
Han kender alt til hende, og alle andre ved også alt om hende.
I Laurel er hun lige så berømt som præsidenten.
Men ingen respekterer hende.
Forsyningsmanden bor på et hotel ved navn "Flamingo".
- Hvad er der med Flamingo? - Hun boede der også.
Min søster boede på Belle Reve.
Det her er efter, at barndomshjemmet gled hende af hænde.
Hun flyttede hen på Flamingo,
et billigt hotel, hvor ingen blander sig
i beboernes privatliv.
På Flamingo er man vant til alle mulige aktiviteter,
men selv ledelsen var imponeret over frøken Blanche.
De bad hende om at aflevere sin nøgle for tid og evighed.
Det skete blot et par uger, før hun dukkede op her.
Jeg kan godt forstå, du er oprevet over det her.
- Hun har også ført dig bag lyset. - Det er ikke sandt.
Jeg har undersøgt det hele.
Frøken Blanche kunne ikke fortsætte sine aktiviteter i Laurel.
Byen var for lille til, at det kunne blive ved, og som tiden gik,
blev hun byens original.
Hun var ikke blot anderledes, men decideret skør... bimmelim.
Det er derfor, hun sidder her i sommer og spiller komedie.
Borgmesteren bad hende ligefrem rejse fra byen.
Der var en kaserne nær Laurel.
De kaldte din søsters sted "forbudt område".
- Løgn nummer to... - Jeg vil ikke høre mere.
Hun tog ikke sygeorlov på grund af sine nerver.
Hun blev fyret, før forårssemestret var forbi.
Jeg er ked af at fortælle dig hvorfor.
Hun havde noget at gøre med en syttenårig dreng.
Jeg får det dårligt.
Drengens far kontaktede skolen.
Jeg ville gerne have været på kontoret, da Blanche blev kaldt ind,
for at se, hvordan hun forsøgte at redde den.
De havde hende på krogen og bad hende rejse.
Der blev nærmest udstedt en forordning imod hende.
- Stella? - Ja, Blanche?
- Henter du et håndklæde til mig? - Ja, Blanche.
- Hvad er der galt? - Galt?
Du ser så underlig ud.
Jeg er bare lidt træt.
Hvorfor tager du dig ikke et varmt bad, når jeg er færdig?
Hvornår er det?
Snart. Væbn din sjæl med tålmodighed.
Det er ikke min sjæl, men mine nyrer, der bekymrer mig.
- Hvad tror du? - Jeg tror ikke på alle de historier.
Og der var ondskabsfuldt af jeres forsyningsmand at fortælle dem.
Måske er nogle af tingene delvis sande.
- Min søster har altid været flyvsk. - Ja, "flyvsk".
Men da hun var meget ung,
giftede hun sig med en dreng, som skrev digte.
Han var utrolig smuk.
Blanche ikke alene elskede, men tilbad ham.
Hun forgudede ham og syntes næsten, han var for fin til at være menneske.
- Og så opdagede hun... - Hvad?
Den smukke og begavede unge mand var perverteret.
Oplyste forsyningsmanden dig ikke om det?
Vi talte om den seneste tid. Det må have været længe siden.
Ja, det var ret længe siden.
Hvor mange lys sætter du i den kage?
- Jeg stopper ved 25. - Kommer der gæster?
Vi har inviteret Mitch på kage og is.
- Du skal ikke regne med Mitch. - Hvorfor ikke?
Han er en kammerat. Vi var i hæren sammen.
241. ingeniørtropper. Nu arbejder vi på samme fabrik.
- Har du fortalt ham det? - Selvfølgelig har jeg det!
Jeg vil ikke have på samvittigheden, at min bedste ven gik i fælden.
Er Mitch færdig med hende?
- Er Mitch færdig med hende? - Måske ikke. Han er bare vågnet op.
Hun troede, Mitch havde tænkt sig at gifte sig med hende.
- Jeg håbede virkelig... - Det ville han måske også.
Men han hopper da ikke i et bassin fyldt med hajer.
- Må jeg låne mit badeværelse? - Selvfølgelig.
Venter du et øjeblik, mens jeg tørrer mig?
Jeg har ventet en time, så et øjeblik er ingenting.
Hun har ikke noget arbejde. Hvad gør hun?
Hun bliver ikke her efter på tirsdag.
For at være helt sikker har jeg købt hende en busbillet.
- Blanche vil ikke køre med bus. - Hun tager bussen.
- Nej, hun gør ikke, Stanley! - Hun rejser og dermed basta.
Og hun rejser på tirsdag.
Hvad i alverden skal hun dog gøre?
Hendes fremtid er bestemt.
Hvad mener du?
Hej, kanariefugl. Kom så ud af badeværelset!
Jeg har det så godt efter mit lange varme bad.
- Jeg er så afkølet og udhvilet. - Er du, Blanche?
Ja, så forfrisket.
Et varmt bad og en kold drink
kan virkelig give mig et andet syn på livet. Der er sket noget.
- Hvad er det? - Der er ikke sket noget, Blanche.
Du lyver.
Der er sket noget.
Fortæl en vittighed, Stanley.
Fortæl en sjov historie, som vil få os alle til at grine.
Jeg ved ikke, hvad der er galt. Vi er alle så højtidelige.
Er det, fordi jeg er blevet svigtet af min unge mand?
Det er første gang i al den tid, jeg har haft med mænd at gøre,
og jeg har kendt mange slags,
at jeg er blevet svigtet.
Hvordan skal jeg gribe det an?
Fortæl en sjov historie, Stanley, så vi kan komme i godt humør.
Jeg troede ikke, du kunne lide mine historier, Blanche.
Jeg kan lide de morsomme, men ikke de sjofle.
Jeg kender ikke nogen, der passer til din smag.
- Så lad mig fortælle en. - Ja, fortæl du en, Blanche.
Du plejede at kunne gode historier.
Lad mig nu se. Jeg må løbe mit repertoire igennem.
Jeg elsker papegøje-historier. Kan I lide papegøje-historier?
Den her handler om en gammel frøken og en papegøje.
En gammel dame havde en papegøje, som bandede og svovlede
og kendte flere vulgære udtryk end mr. Kowalski.
Man kunne kun få papegøjen til at tie stille ved at dække dens bur over,
så den troede, det var nat, og lagde sig til at sove.
En morgen havde damen lige taget klædet af papegøjens bur,
da hun så præsten komme op ad havegangen.
Hun for ind til papegøjen og lagde klædet over dens bur
og lukkede så præsten ind.
Det må være ovenpå...
Papegøjen var helt stille. Så stille som en mus.
Da hun spurgte præsten, hvor meget sukker han ville have i kaffen,
brød papegøjen tavsheden med et højt...
"For fanden da! Den dag var kort."
Åbenbart syntes mr. Kowalski ikke, det var sjovt.
Mr. Kowalski har for travlt med at svine sig selv til.
Dit ansigt og dine fingre er væmmeligt fedtede.
Gå ud og vask dig og hjælp mig med at rydde af bordet.
Sådan rydder jeg af bordet.
Sådan skal du aldrig tale til mig.
Svin, polak, væmmelig, vulgær, fedtet.
De ord har du og din søster haft alt for tit på læberne.
Hvad tror I, I er? To dronninger?
Husk Huey Longs ord: "Alle mænd er konger!"
Jeg er konge i det her hus. Glem ikke det!
Jeg har ryddet mit væk. Skal jeg også tage jeres?
- Hvad skete der, da jeg var i bad? - Ikke noget.
Jeg tror, han fortalte dig om Mitch og mig.
Du vil ikke fortælle mig, hvorfor Mitch ikke kom i aften.
- Jeg ringer til ham. - Lad være med det.
Jeg forlanger at få en forklaring fra en eller anden.
Jeg håber, du er tilfreds.
Jeg har aldrig haft så svært ved at synke maden før.
Når jeg ser på den piges ansigt og den tomme stol.
Hallo. Må jeg tale med mr. Mitchell?
Jeg vil gerne lægge mit nummer.
Ja, Magnolia 9047.
Og sig, det er vigtigt, han ringer.
Ja, meget vigtigt.
Tak.
Alt skal nok blive godt, efter hun er taget af sted, og du har født.
Det skal nok blive godt imellem os igen. Som det var engang.
Kan du huske, hvordan det var de nætter, vi havde sammen.
Det bliver dejligt, når vi igen kan støje om natten
og tænde de farvede lys, uden nogens søster kan høre os.
Steve og Eunice.
Kom nu ind igen.
Sikke nogle søde lys. Brænd dem ikke, Stella.
Du skal gemme dem til babyens fødselsdage.
Jeg håber, lysene vil skinne i hans liv.
Jeg håber, hans øjne vil være ligesom lys.
Som to blå lys på en hvid kage.
Hvor poetisk!
Jeg skulle ikke have ringet til ham.
Der kan være sket så meget.
Der er ikke nogen undskyldning. Jeg finder mig ikke i fornærmelser.
- Det er varmt her med dampen. - Jeg har sagt undskyld tre gange.
Jeg tager varme bade for mine nerver. "Hydro-terapi" kaldes det.
Du er en kernesund po'lak uden en eneste nerve.
Du kender ikke til anspændthed.
Jeg er ikke en po'lak Folk fra Polen kaldes polakker.
Ikke po'lakker.
Men jeg er 100 procent amerikaner,
født og opvokset i verdens bedste land
og fandens stolt af det, så du skal ikke kalde mig po'lak.
- Det må være til mig. - Det tror jeg ikke. Bliv siddende.
Hallo?
Hej, Mac...
Rør mig ikke, Stella! Hvad er der galt med dig?
- Hvorfor ser du medlidende på mig? - Klap lige i derovre!
Vi har en støjende kvinde boende. Fortsæt, Mac... På Riley's?
Jeg vil ikke bowle på Riley's. Jeg havde problemer der i sidste uge.
Jeg er jo holdkaptajn. Lad os bowle på West Side eller Gala.
Fint, Mac. Vi ses.
Søster Blanche, jeg har en lille fødselsdagsgave til dig.
Har du, Stanley?
- Det havde jeg ikke forventet. - Jeg håber, du kan lide den.
- Jamen det er jo... - En billet tilbage til Laurel.
På en Greyhound-bus. På tirsdag.
- Det havde du ikke behøvet. - Tænk på, hvad jeg har måttet høre.
Du behøvede ikke være så ond imod en, der er så alene, som hun er.
- Hun er så sart. - Det er hun!
Det var hun! Du kendte ikke Blanche som pige.
Ingen var så blid og tillidsfuld som hun.
Men folk som dig tvang hende til at forandre sig.
- Tror du, du skal hen og bowle? - Ja da.
Du skal ikke bowle nu. Hvorfor gjorde du det imod hende?
- Slip min skjorte. Du har revet den! - Sig mig hvorfor!
Da vi mødtes, syntes du, jeg var simpel.
Hvor havde du ret. Jeg var virkelig simpel.
Du viste mig billedet af det sted med søjlerne.
Jeg trak dig ned, og du elskede det. Du elskede de farvede lys.
Var vi ikke lykkelige sammen?
Var alt ikke godt, indtil hun dukkede op?
Og var vi ikke lykkelige? Var det ikke godt, indtil hun kom?
Storsnudet! Beskrev mig som en abe.
Hvad er der galt, Stella?
Kør mig på hospitalet...
Gloende varm majs!
- Hvem er det? - Det er Mitch.
Et øjeblik...
Jeg burde ikke lukke dig ind, sådan som du har behandlet mig.
Det var så ugalant af dig.
Goddag, flotte fyr.
Sikke en kold skulder.
Og sikke en simpel fremtoning.
Du har ikke engang barberet dig. Men jeg tilgiver dig.
Jeg tilgiver dig, fordi jeg er så lettet over at se dig.
Du har standset den polka-melodi, jeg havde kørende i hovedet.
Har du nogensinde haft noget kørende i hovedet?
Selvfølgelig har du ikke det, dit dumme lille englefjæs.
Du kunne aldrig have noget kørende i hovedet.
- Behøver viften være tændt? - Nej.
- Jeg kan ikke lide vifter. - Så lad os slukke den.
Jeg ved ikke, hvad man kan få at drikke her.
- Jeg vil ikke have Stans spiritus. - Det er ikke Stans.
Nogle af de ting, der står her, er faktisk mine.
Hvordan går det med din mor? Er din mor syg?
Hvorfor?
Der er noget galt i aften, men lad det ligge.
Jeg vil ikke forhøre vidnet. Jeg lader bare, som om jeg
ikke kan mærke, at du er forandret.
- Den musik igen. - Hvilken musik?
Den polka-melodi, de spillede, da Allan...
Og så skuddet.
Den standser altid efter det.
- Ja, nu er den standset. - Er du gået fra forstanden?
Nu skal jeg se, om jeg kan finde noget...
Undskyld for øvrigt, at jeg ikke er klædt på,
men jeg havde faktisk opgivet dig.
Havde du glemt din invitation til middag?
Jeg ville ikke se dig mere.
Vent. Jeg kan ikke høre, hvad du siger, og du siger så lidt,
at når du endelig siger noget, vil jeg høre hver eneste stavelse.
Her er noget!
Southern Comfort. Hvad er mon det?
Hvis du ikke ved det, må det tilhøre Stan.
Lad hans spiritus være. Han siger, du labber det i dig som en vildkat.
Sikke en fantastisk bemærkning. Fantastisk, at han siger det,
og fantastisk, at du gentager det.
Jeg nedværdiger mig ikke til billige angreb eller til at afvise dem.
Hvad tænker du på? Jeg ser noget i dine øjne.
- Det er mørkt herinde. - Jeg holder af mørket.
Jeg finder det beroligende.
Jeg tror ikke, jeg nogensinde har set dig i dagslys. Det passer.
- Gør det? - Jeg har aldrig set dig om dagen.
Hvis skyld er det?
Du vil aldrig gå ud om dagen.
- Der er du på fabrikken. - Da ikke søndag.
Du går kun ud efter klokken seks til steder uden meget lys.
Det har en eller anden betydning, men jeg ved ikke hvilken.
Jeg har aldrig set rigtig på dig. Lad os tænde lyset.
- Hvilket lys? Hvorfor? - Det med papiret på.
- Hvorfor gjorde du det? - Jeg vil se rigtig på dig.
Selvfølgelig. Det er ikke din mening at være grov.
- Nej, bare realistisk. - Giv mig ikke realisme, men magi.
- Magi? - Ja, magi.
Det forsøger jeg at give folk. Jeg fordrejer tingene.
Jeg siger ikke sandheden, men det, der burde være sandheden.
Er det en synd, tager jeg straffen. Lad være med at tænde lyset.
Jeg er ligeglad med, om du er ældre, end jeg troede.
Men alt det andet... For pokker da!
Alt det sludder om dine gammeldags idealer
og alle de løgne, du har serveret hele sommeren.
Jeg vidste da godt, du ikke var 16 længere,
men jeg var dum nok til at tro, du var ærlig.
Hvem har sagt, jeg ikke var det? Min søde svoger?
- Og du troede bare på ham? - Nej!
Jeg sagde, han løj, men så undersøgte jeg det selv.
Vores forsyningsmand rejser gennem Laurel.
- Jeg har også talt med en købmand. - Hvilken købmand?
Kiefaber.
Købmand Kiefaber i Laurel. Ja, jeg kender ham.
Han fløjtede efter mig, og jeg irettesatte ham.
- Derfor fortæller han løgne... - Tre folk svor på...
Tre små grise ville bygge et hus og sikke et snavset hus.
- Boede du ikke på Hotel Flamingo? - Flamingo?
"Tarantellen" hed det. Jeg boede på et hotel, der hed Tarantellen.
- Tarantellen? - Ja, en stor edderkop.
Der tog jeg mine ofre med hen...
Ja, jeg havde mange forhold til fremmede.
Efter Allan døde, var forhold til fremmede
det eneste, jeg kunne fylde mit tomme hjerte med.
Jeg tror, det var ren og skær panik, der drev mig fra mand til mand.
Jeg ledte efter beskyttelse de mest usandsynlige steder.
Og til sidst endda hos en syttenårig dreng.
Men nogen skrev til inspektøren:
"Denne kvinde er moralsk uegnet til sin stilling."
Var det sandt?
Det var jeg vel. I hvert fald uegnet på en eller anden måde.
Så tog jeg hertil.
Der var ikke andre steder, jeg kunne tage hen. Jeg var udspillet.
Ved du, hvad "udspillet" betyder?
Min ungdom var pludselig borte.
Så mødte jeg dig.
Du sagde, du havde brug for en, og det havde jeg også.
Jeg takkede Gud for dig.
Du var blid. En revne i en stenhård verden, jeg kunne gemme mig i!
Men jeg håbede vel på for meget.
Kiefaber, Stanley og Shaw bandt en blikdåse til dragens hale.
- Du har løjet for mig, Blanche. - Sig ikke, jeg løj for dig.
- Alt var løgn! - Inderst inde løj jeg aldrig.
Jeg var oprigtig over for jer alle i mit hjerte.
Hvad?
Det er nogen udenfor.
Jeg boede i et hus, hvor gamle kvinder mindedes deres afdøde mænd.
Gå i opløsning og visne hen.
Anger... beskyldninger.
Hvis du havde gjort det, havde jeg ikke måttet ofre det.
Testamenter...
Og andre ting som for eksempel...
...blodplettede pudebetræk.
"Hendes sengetøj skal skiftes."
"Ja, mor."
"Men kan vi ikke få en af de farvede piger til at gøre det?"
Nej, det kunne vi selvfølgelig ikke.
Alt er væk nu, på nær...
Døden.
Jeg plejede at sidde her, og hun sad derovre,
og døden var så tæt på, som du er.
Vi turde ikke engang medgive, vi havde hørt om den.
Døden.
Det modsatte er lyst.
Så kan det undre dig?
Hvordan kan det undre dig?
Ikke langt fra Belle Reve, før vi mistede Belle Reve,
var der en kaserne med unge soldater.
Lørdag aften tog de ind til byen og drak sig fulde.
Når de kom hjem, vaklede de ind i min have og kaldte på mig.
Den døve gamle dame fattede ikke mistanke.
Men af og til
smuttede jeg ud og besvarede deres kalden.
Senere samlede salatfadet dem op
som margueritter...
Den lange vej hjem...
- Hvad vil du have? - Det, jeg har savnet hele sommeren.
Så gift dig med mig, Mitch.
Jeg tror ikke, jeg vil giftes med dig mere.
Du er ikke ren nok til at være i hus med min mor.
Gå din vej.
Skynd dig ud herfra, før jeg skriger, at det brænder!
Det brænder!
Hvad med at tage en svømmetur
i måneskinnet ude ved det gamle stenbrud?
Hvis nogen altså er ædru nok til at køre.
Det er verdens bedste måde at få sit hoved på ret køl.
Men man skal være forsigtig og kun springe ud på det dybe vand.
Hvis man rammer en sten, kommer man ikke op før i morgen.
Du godeste!
De spiller "Good Night Ladies".
Må jeg hvile mit trætte hoved på din skulder?
Det er så beroligende.
- Hvordan har min søster det? - Fint nok.
- Hvordan har barnet det? - Det kommer ikke før i morgen.
De sagde, jeg skulle gå hjem og få sovet lidt.
Vil det sige, vi skal være alene her?
Kun du og jeg, Blanche, medmindre du gemmer nogen under sengen.
Hvorfor har du stadset dig sådan ud?
Nå ja. Du gik jo, før jeg fik mit telegram.
- Har du fået et telegram? - Ja.
Jeg har fået et telegram fra en af mine gamle beundrere.
- Noget godt? - Det tror jeg. En invitation.
- Til hvad? Brandmændenes fest? - Et krydstogt i Caribien.
Der kan man se. Hvem sagde du, det var fra?
Mr. Shep Huntleigh. Jeg gik med hans ATO-nål på universitetet.
Jeg havde ikke set ham før sidste jul.
Og nu det telegram om krydstogtet. Problemet er tøj.
Jeg endevendte min kuffert for at finde noget egnet til troperne.
Og så fandt du det fantastiske diamantdiadem.
Den gamle sag. Det er kun rhinstene.
Jeg troede, det var diamanter fra Tiffany's.
Men jeg skal nok blive underholdt med manér.
Det viser bare, at man aldrig ved, hvad der venter en.
Netop som jeg troede, mit held var sluppet op.
Så dukker en millionær fra Miami op.
Han er ikke fra Miami. Han er fra Dallas.
Bare han er fra et eller andet sted.
Træk gardinerne for, hvis du tager mere tøj af.
Jeg tager ikke mere af lige nu.
Har du set en oplukker?
Jeg havde en fætter, som kunne åbne flasker med tænderne.
Det var hans eneste talent. Han var en levende øloplukker.
Og så engang til et bryllup brækkede han sine fortænder.
Efter det var han så flov, at han gik, hver gang der kom gæster.
Regn fra himlen!
Skal vi begrave stridsøksen og besegle forholdet med en skål?
Nej tak.
Hvad laver du derinde?
Jeg tager altid den her frem ved særlige lejligheder som denne.
Den silkepyjamas, jeg havde på på min bryllupsnat.
Og når telefonen ringer, og de siger, jeg har fået en søn,
flår jeg den af og bruger den som flag.
Vi har begge fortjent at skeje ud.
Du får dig en oliemillionær, og jeg får et barn.
Når jeg tænker på, hvor dejligt det bliver at få lidt privatliv igen,
kunne jeg græde af glæde.
Kommer millionæren fra Dallas ikke til at forstyrre dit privatliv?
Det bliver ikke sådan, som du forestiller dig.
Han er en gentleman. Han respekterer mig.
En kultiveret kvinde. En intelligent og dannet kvinde
kan virkelig berige en mands liv, og det er, hvad jeg har at tilbyde.
Og det berøver tiden ikke en.
Fysisk skønhed er midlertidig,
en flygtig besiddelse, men sindets skønhed
og åndelig rigdom og hjertets godhed...
Alt det har jeg.
De ting tages ikke fra en, men vokser og bliver større med tiden.
Hvor mærkeligt at jeg skulle kaldes en forarmet kvinde,
når jeg har alle disse rigdomme gemt i mit hjerte!
Jeg betragter mig selv som en meget velhavende kvinde.
Men jeg har været dum at kaste mine perler for...
- Svin. - Ja, svin!
Og jeg tænker ikke kun på dig, men på din ven mr. Mitchell.
Han vovede at dukke op i aftes og fortælle mig noget sladder.
Ondskabsfulde historier, han havde hørt fra dig.
- Jeg sendte ham bort. - Gjorde du?
Men han kom tilbage.
Han vendte tilbage med en æske roser og bad om tilgivelse.
Han tiggede om tilgivelse.
Men visse ting er utilgivelige.
Forsætlig ondskab kan ikke tilgives.
Det er den eneste ting, der ikke kan tilgives.
Og det er den eneste ting, jeg aldrig har gjort mig skyldig i.
Så jeg sagde til ham:
"Tak."
"Men det var dumt af mig at tro, vi kunne tilpasse os hinanden."
"Vi er alt for forskellige."
"Vi må være realistiske i forhold til den slags."
"Farvel, min ven."
"Og lad os ikke bære nag."
Var det før eller efter telegrammet fra oliemillionæren fra Texas?
Hvilket telegram?
Nej, efter. Faktisk kom telegrammet...
Der var slet ikke noget telegram.
Der er slet ingen millionær,
og Mitch kom ikke tilbage med roser, for jeg ved godt, hvor han er.
Der er ikke andet end fantasi, løgne, bedrag og numre.
Se på dig selv.
Se dig selv i det slidte fastelavns- kostume, du har lejet for 50 cent
af en eller anden klunser, og med den vanvittige krone på.
Hvilken dronning tror du, du er? Jeg gennemskuede dig straks.
Ikke én eneste gang har du ført denne dreng bag lyset.
Du kommer her og drysser pudder og parfume ud over det hele.
Du dækker pæren med en papirskærm.
Og hokus pokus har du tryllet stedet om til Egypten.
Du er Nilens dronning, som sidder på sin trone og tyller min spiritus.
Jeg siger ha, ha. Hører du mig? Ha, ha, ha!
Jeg skal ringe udenbys.
Jeg vil gerne tale med mr. Shep Huntleigh fra Dallas.
Han er så kendt, han ikke behøver en adresse.
Spørg hvem som helst... Nej, hør nu.
Jeg kunne ikke lige finde det...
Nej, vent! Det kan jeg ikke.
Glem min udenbys samtale... Jeg kan ikke nå det.
Giv mig Western Union...
Jeg vil gerne sende følgende telegram:
"I stor nød!"
"Hjælp mig! Jeg er fanget i en fælde. Fanget i..."
- Du glemte at lægge på. - Jeg må ud herfra.
Lad mig komme forbi.
Forbi mig? Værsgo. Gå bare.
Stil dig derovre.
Der er masser af plads, så du kan komme forbi mig nu.
Ikke mens du står der.
Jeg må ud herfra!
Tror du, jeg vil hindre dig?
Måske ville du ikke være så slem at hindre.
Bliv der! Du skal ikke komme ét skridt nærmere, eller jeg...
- Hvad? - Der vil ske noget forfærdeligt.
- Hvad prøver du nu på? - Jeg advarer dig. Jeg er i fare!
- Hvorfor gjorde du det? - For at stikke den op i dit ansigt.
- Det kunne du godt finde på. - Ja.
- Og jeg gør det, hvis... - Er du ude på ballade?
Fint. Du skal få ballade...
Tiger, tiger. Smid flaskehalsen.
Smid den.
Det her har været meningen fra begyndelsen.
Jeg trak til en straight og slog den.
- Sig det, så man kan forstå det. - Jeg forbander dit held.
Held er at tro, man er heldig.
Tag for eksempel Salerno.
Jeg troede på mit held.
Jeg vidste, fire ud af fem ikke ville klare den, men det ville jeg.
Hvis man vil ligge forrest i rotteræset, må man tro på sit held.
Din blærerøv.
Hvad er der galt med ham?
Jeg har altid sagt, mænd var kolde, men det her slår alt.
I opfører jer som svin.
- Kom og lad os spille. - Hvordan har min baby det?
Sover som en lille engel. Jeg har taget vindruer med.
- Hvor er hun? - I bad.
Hvordan har hun det?
Hun har ikke spist, men har bedt om noget at drikke.
Hvad har du sagt til hende?
At hun skal ud på landet og komme til hægterne.
Hun har blandet det sammen med Shep Huntleigh.
- Stella? - Ja, Blanche?
Den kølige gule silke, boucléet?
Se, om det er krøllet. Hvis ikke, tager jeg det på.
Og på reversen brochen af sølv og turkiser
formet som en søhest.
Prøv, om du kan finde en buket kunstige...
...violer, jeg kan have på sammen med brochen på reversen.
- Jeg ved ikke, om det var rigtigt. - Hvad kunne du ellers have gjort?
Jeg kunne ikke tro hendes historie og blive hos Stanley.
Du skal aldrig tro det. Du er nødt til at fortsætte, kæreste.
Ligegyldig hvad der sker, er vi alle nødt til at fortsætte.
- Er kysten klar, Stella? - Ja, Blanche.
Fortæl hende, hun ser godt ud.
- Jeg har lige vasket hår. - Har du?
- Måske fik jeg ikke al sæben ud. - Du har så fint hår.
Ja, det er et problem. Har nogen ringet?
- Hvem, Blanche? - Shep Huntleigh.
- Ikke endnu, kæreste. - Hvor mærkeligt, jeg...
Hvad er der sket her? Jeg vil have en forklaring på, hvad der er sket.
Stille.
Hvorfor ser I to sådan på mig?
- Er der noget galt med mig? - Ser hun ikke vidunderlig ud?
Jeg hører, du skal ud at rejse.
- Blanche skal på ferie. - Jeg er grøn af misundelse.
Hjælp mig.
Hjælp mig med at få tøj på.
- Vil du have den her? - Ja.
Jeg er ivrig for at komme ud herfra.
- Det her sted er en fælde. - Sikke en sød blå jakke.
- Den er syrenfarvet. - I tager begge fejl.
Den er Della Robbia-blå som på de gamle malerier af Jomfru Maria.
Har du vasket de druer?
- Er de vaskede? - De er fra det franske marked.
Det betyder ikke, de er vaskede.
De kirkeklokker.
De er det eneste rene her i kvarteret.
Jeg går nu. Jeg er klar til at tage af sted.
Hun går sin vej, før de kommer.
Vent, Blanche.
Jeg vil ikke gå ind forbi de mænd.
- Så vent, til spillet er slut. - Ja. Sæt dig og...
Jeg kan lugte havet.
Jeg vil tilbringe resten af mine dage ved havet.
Når jeg dør, vil jeg dø ved havet.
Og ved du, hvad jeg vil dø af?
Jeg dør af at have spist en uvasket drue
en dag ude på havet.
"Stakkels dame," vil de sige. "Den kinin hjalp slet ikke."
"Den uvaskede drue har båret hendes sjæl op i himlen."
Og jeg vil begraves på havet i en ren hvid pose.
Jeg vil smides over bord ved middagstid
i sommerheden
ned i et hav så blåt...
Så blåt som min første elskedes øjne.
Jeg ser lige, hvem det er.
- Ja. - Mon det er til mig?
En vil tale med Blanche.
Så er det altså til mig?
Er det den herre, jeg ventede fra Dallas?
Det tror jeg, det er, Blanche.
Jeg er ikke helt klar.
Bed ham om at vente udenfor.
Er alt pakket?
Mine sølvtoiletsager ligger stadig fremme...
- De venter uden for huset. - Hvem er de?
Der er en dame med ham.
Hvem mon den dame kan være?
- Hvad har hun på? - En almindelig skræddersyet dragt.
- Måske er hun hans... - Skal vi gå, Blanche?
- Skal vi igennem det rum? - Jeg går med dig.
- Hvordan ser jeg ud? - Nydelig.
Rejs jer endelig ikke. Jeg går bare igennem.
Du er ikke den herre, jeg ventede.
Denne mand er ikke Shep Huntleigh.
Har du glemt noget?
Ja, jeg har glemt noget.
Jeg har glemt noget.
Kom herud med hende, søster.
Goddag, Blanche.
- Hun siger, hun har glemt noget. - Det er i orden.
Hvad har du glemt, Blanche?
Det er lige meget. Vi kan hente det senere.
Ja. Vi kan sende det sammen med kufferten.
Jeg kender Dem ikke.
- Jeg vil gerne være alene. - Blanche...
Du har ikke efterladt andet her end talkum og gamle parfumeflasker.
Medmindre det er skærmen, du vil have.
- De må ikke gøre hende ondt. - Nej, skat.
Gå ikke derind. Bliv her, og lad være med at se.
De må hellere gå ind, doktor.
Det er du skyld i med alle dine forbandede...
- Stop ham! - Kom, Mitch.
Kom nu!
Du har handlet rigtigt. Du kunne ikke gøre andet.
Der var ikke noget sted, hun kunne tage hen.
De negle trænger til at blive klippet.
- Spændetrøje? - Kun hvis det er nødvendigt.
- Vær sød at... - Det bliver ikke nødvendigt.
- Sig, hun skal slippe mig. - Ja.
Slip hende.
Hvem De så end er,
så har jeg altid været afhængig af fremmedes venlighed.
Nå, gutter... Vi spiller Stud-poker med syv kort.